Ha megkérdeznék tőlem, melyik a kedvenc pesti épületem, kapásból
rávágnám a Müpát. Viszont ha azt mondanák, soroljam fel a három kedvenc
helyemet, akkor nagyon fognám a fejem. Kemény dió, hiszen rengeteghez köt
valamilyen emlék, jó, vagy rossz, vagy enyhén szólva ködös. Azért mégis
megpróbálom felállítani a top hármat, hátha ti is kedvet kaptok bedobni
valamelyikben egy-két szigorúan csak narancslevet.
Kezdjük a Roham bárral. Oké,
uncsi már folyton róla hallani, elvégre nem egy eldugott és népszerűtlen
helyszín, azonban számomra már-már törzshely a túl kedves pultos sráccal, az
őrülten menőn kinéző festett falaival és az udvarban található nyugis
dohányzójával. Ha kortárs művészetre vágysz, mégpedig kortárs irodalomra,
performanszokra sőt, koncertekre, akkor ott a helyed. Hétről hétre akad olyan
rendezvény, ahol minimum egy költő, zenész vagy festőművész megfordul. Egyetlen
hátránya az udvarban működő zumba terem, ami olyan szempontból tökéletes, hogy
nyitott ajtónál könnyen nézegetheted a szexi fenekeket, azonban a zene hangos
és kiáltoznak folyamatosan. Viszont ez sem vesz el a hely értékéből, számomra
már „Rohamos” stílus az edzés zaja mellett beszélgetni.
Keleti országnak Keleti Blokkot!
Aha, A. Keleti. Blokkról. beszélek. Imádom. Ha elunnám ott magam, átruccanhatok
a Dürerbe, mellette van. Sajnos ez nem olyan helyszín, ahová bármikor és
bárhogy bejuthatsz, hiszen feltörekvő vagy már hú, de csúcsra tört zenekarok
próbatermei találhatók itt, viszont ha sikerül, és megmászol három emeletet,
fenn csak érdekes dolgok történhetnek. Főleg este, hiszen a legtöbbször akkor
folynak a próbák, meg persze a borok. Minden hangstúdió más tervezéssel bír, a
legó teremben például legós poszterek, képregények és egy hatalmas legó figura
fogad minket. Megvan a fílingje a csupa laza beszélgető arcnak is a folyosón,
miközben a termekből gitárhangok szűrődnek ki. A pult becsületkasszás, ha
olyanod van és kell egy fröccs, odamész, dobsz egy kis pénzt a gyűjtődobozba,
de senki nem felügyel. A Keleti Blokkban barangolni is szabad. Foteles szobák ősrégi,
mégis működő zongorával és festők műtermei bukkanhatnak elő. Vagy a mosdó. Igen,
talán női mivoltomból kifolyólag, ám nekem az a kedvencem. Festékfoltos csap,
kreatív falfestmények, koedukált vécé, fogkefék, egy konyhabútoron poharak,
tányérok. Egyesek szinte itt élnek.
Aztán harmadiknak ott a Calgary a
Frankel Leó utcában. Az ajtón kissé Gyűrűk Urás felirat, miszerint csak művészek
és bohémok lépjenek be. Ilyenkor mindig kicsit eltántorodom, hogy akkor nekem
szabad-e, viszont olyankor jön Viki néni, a hajdan ismert színésznő és modell,
aki karon fog és beinvitál. Romkocsma érzetem támad, viszont ezek mind Viki
néni személyes holmijai, a papagáj ketrecben fotók ma is neves zenészekkel,
színészekkel, egy kis vitrinben ékszerek, régi babák. A pinceszinten kanapé és
még több érdekesség, lemehetsz olvasni sőt, ha nem vinnél magaddal semmit, ami
lefoglaljon, még könyvet is találsz, persze nem polcon, hanem itt-ott elszórva.
De mi a legeslegjobb?! Addig vannak nyitva, ameddig vendég van. Legutóbb is
reggel hétig tartott a banzáj. Ez persze nem a hivatalosféle buli – Valentin-napkor,
Viki néni születésnapján (október 23-a) és névnapján mindenképpen kutassátok
fel a (másik nevén) Tündérbárt. Ide a végére azért egy kis spoiler alert: Viki
néni üzeni, hogy igencsak el kellene egy-két segítő kéz a már meglévő pultos
lány mellé, aki (már most meg tudom mondani) fizetése mellé rengeteg izgalmas
történettel is gazdagodna. Meg persze az én látogatásaimmal.